Fredag, den 12:e maj 1916
I tio dagar har rättegångar och avrättningar pågått-
-till växande ilska både inom och utanför landet.
Slå in den.
Vad gör du?
-Herregud, vad gör du? -Var är de?
-Vilka då? -Du vet vilka jag pratar om.
-Nej, de är bra flickor. -De är inte här inne.
De har inte gjort nåt fel.
-Åh, Gud, vad gör du? -Var är de?
Nej, ut ur mitt hus.
-Öppna den där. -Vad gör ni i mitt hus?
-Bakrummet. -De är inte där, ingen är här.
-Under sängarna. -Ni har inte rätt att göra så.
-Var är de, mrs Cosgrave? -De är ute, sa jag ju.
Det är tomt.
Det där är vinden.
Ingen har varit däruppe sen mr Cosgrave gick bort.
Jag är en laglydig medborgare.
Det finns ingenting däruppe.
Vart leder den här dörren? Vart leder den?
Det är en bakgata.
Kommissarien, här, bakdörren.
Kommissarien.
-Kolla bakgatan, upp och ner. -Titta vad du gör med stället.
Har jag inte haft nog med bekymmer?
Varför bad du dem ta hit mig, Jimmy?
Man får träffa en person innan...
Jag vill ha din förlåtelse.
Min pojke är död.
Begraven utan sin far.
Som jag fått veta har skickats tillbaka till fronten
utan att få begrava sin enda son på grund av det här.
Jag kan inte förlåta dig.
Det var bara därför jag kom, Jimmy.
För att säga jag inte kan förlåta dig. Gud hjälpe mig.
Jimmy, ta mig härifrån.
Förlåt.
Sätt ner mannen.
Präst.
Fröken.
Stäng grinden.
Lystring.
Redo...
Ta sikte...
Skjut.
Skvadron, höger om.
Jag var rädd, George.
Och det är tur det,
och ingen behöver få veta nåt så länge du återgår i tjänst.
Hur kan jag leda mina män?
Om du vägrar återgå till din tjänst, ställs du inför krigsrätt,
feghet och desertör.
I bästa fall är ditt rykte förstört
och du får bära feghetens kors i resten av ditt liv.
Jag kan inte återvända.
Alla dansar till den militära pipan nu.
Till och med advokaterna, civilisationens förespråkare.
Stephen, jag bönfaller dig...
Avtal verkar bra i teorin, George,
men den här världen är ett enda stort slakthus.
Du borde återvända till dina egna.
Är jag inte hos mina egna Stephen?
Är du det?
Jag är ledsen, Nellie.
-Jag tänker lämna över mig själv. -Nej, May, du får inte ge upp.
De kommer inte sluta förrän de hittat mig.
-Jag kan inte gömma mig såhär. -Du måste tänka på framtiden.
Jag löser det.
Lita på mig.
Uppställning.
Ställ honom upp.
Du, James Mahon, deltog
i en beväpnad rebell mot Hans Majestät konungen,
och har prövats av en krigsrätt och funnits vara skyldig
och är dömd till döden.
Sätt på handbojor.
Alla dina personliga ägodelar kommer att sändas till din familj.
Stå upp.
Raka i ryggen, män.
Vänta där.
Lediga.
Jag kom hit för att kämpa för ett irländsk Irland,
och är villig att ge mitt liv för det.
-Vi måste släppa dig. -Jag är villig att dö för Irland.
Så bra, men för många har dött för det redan.
-Var god och frisläpp fången. -Sir.
Namn?
-George. -Herregud, Lizzy.
Varsågod och sitt, ms Butler.
Fången utgör inget hot. Du kan gå.
Ja, sir.
Du borde försvara oss, George.
Du borde inte ha varit därute.
-Hur tänkte du? -Varför inte?
Nio dagar av de här förbannade rättegångarna.
Vi har gjort vårt bästa.
Med anklagade som vägrar försvara sig
och en regim som gett sig på att dränka rebellerna i ett hav av blod.
Fanns det en fånge som hette Jimmy? James Mahon, George?
Han har redan haft sin rättegång.
Han vägrade ens tilltala rätten. Vad kunde vi göra?
Vadå, vad kunde vi göra?
Gud, du har ju varit här vid Kilmainham, Lizzy.
Ni måste ha hört dem varje morgon. Jag trodde inte att
-du och Mahon stod varann nära... -Vilken morgon?
General Maxwell ska ha ratificerat domen igår.
Varför frågar du om honom, men inte om Stephen?
Vi måste prata om ditt fall, Lizzy.
Jag ska göra allt jag kan för dig. Rekommendera en mild dom.
Om du vittnar att du blev missledd, kanske av den här Mahon...
Du skulle kunna säga att han övertygade dig.
Varför tror ni män jämt att varenda seriös sak en kvinna gör
är resultatet av att vara kär i nån man,
eller missledd av nån man?
Förlåt, jag försökte bara hjälpa dig.
Jag vet vad du försökte göra.
Det alla män försöker göra med alla kvinnor.
Men jag gör som jag själv vill, George.
I så fall, har jag inga andra alternativ.
Du får vara fängslad i väntan på dom.
Ta henne.
Vad ville polisen?
Handlade det om Peter?
Det var Jimmy.
Mår han bra? Varför ville han träffa dig?
Han ville bara veta att vi mådde bra.
Polisen kom hela vägen hit,
för att hämta dig, så att Jimmy kunde fråga om vi mådde bra?
De kommer att skjuta honom, eller hur?
Inte efter att Peter och nu pappa har skickats iväg.
Vad ska vi göra?
Vi kämpar på, Minnie.
Det är vad vi måste göra.
Det är allt vi kan göra.
Du borde vara på jobbet.
Min farbror ska avrättas.
Han kanske redan har avrättats. Vem bryr sig om jobbet.
Mrs Butler gav oss pengarna till Peters begravning.
Utan dem, vet jag inte hur vi skulle överleva.
Så, skynda dig på, och missbruka inte den goda kvinnans generositet.
-Jag tjänade själv ihop de pengarna. -Hur kunde du tjäna 10 pund som piga?
Hon är ett helgon.
Det enda bra som hänt oss.
Kan inte dina vänner på slottet göra nåt?
Jag pratade med Hammond åt dig.
Under-under vad det nu var.
-Han säger att de är maktlösa. -Hemliga avrättningar, räder i gryningen,
hundratals, tusentals som hålls fångna utan att ha anklagats.
General Maxwell beter sig som... en österländsk potentat.
Och det här är de du säger att vi ska vara lojala mot, Edward?
De krossar illojalitet.
Nej, Edward, påtvingad lojalitet är slaveri.
Vad är det?
Inget.
Sen Elizabeth sas vara bland rebell-fångarna...
har många av mina äldsta och bästa kunder bett att få avsluta sina affärer.
Jag förstår dem.
Ingen vill göra bankaffärer med nån vars barn tillhör pöbeln.
Hon är inget barn, Edward, och de är ingen pöbel.
Även om du och dina vänner inte håller med dem.
Och det är din bank.
Låt de gamla familjerna gå.
Det kommer nya.
Det är vårt folk, raring. Ja, åtminstone är det mitt.
Tja...du kan vara Englands slav
och dina kunders slav.
Men inte jag.
Vad har du emot henne, Coleman?
Jag kan förstå varför du inte gillar mig.
Men Lizzy?
Hon är annorlunda.
Hon vill hjälpa människor, de som har det sämre ställt än hon själv,
medan jag är en odåga som gör vad som helst för henne,
för hon är mitt bättre jag.
Återkalla påståendet, Coleman.
Det är en massa lögner iallafall. Säg att du hade fel.
Är det här pengarna din far rapporterade var stulna?
Det stals av en piga, min mor inte borde ha anställt,
de här pengarna är mina.
Nu är de dina.
Mutar du en polis?
Jag undrar vad din far kommer tycka om det här.
Fångar, på order av general Maxwell,
så har alla dödsdomar ändrats till livstid
med omedelbar verkan, tack och lov.
För de här männen till Richmond-barackerna.
Ja, sir.
Fångar, höger om.
Följ mig.
Vad var målet med din resa?
"Kvällsposten", första upplagan, premiärminister Asquith i Dublin.
"Kvällsposten."Första upplagan.
Kom in.
BITRÄDANDE STATSSEKRETERARE
Jag är här för att lämna över mig själv.
Det här dokumentet som du stal, jag kan begrava det.
Hur då?
Jag säger att det var en militärploj för att missleda rebellerna.
Jag säger att jag bad dig ge det till dem.
Varför skulle du hjälpa mig sådär?
Som du vet, så har jag och Vanessa länge velat ha ett barn.
Alla anklagelser skulle försvinna, May.
Jag kanske även kan ordna med en befordran.
Det blir bäst så.
Jag vill inte att vårt barn ska födas i fängelse.
Så, det handlar om dig? Ditt barn.
Den här världen är inte välkomnande för oäkta barn,
eller fallna kvinnor.
Hur föll jag, Charles? Föll jag själv?
Det är så världen ser det.
Och jag fick dig inte att begå förräderi.
Kom in.
Ms Lacy...
-Jag hörde att du var i byggnaden. -Ursäkta mig.
Jag pratar med ms Lacy.
Mr Hammond, du vet att vi har velat
prata med henne i flera dagar nu.
Det här fallet är nu en kunglig utredning,
och därför utom din jurisdiktion och inom min.
Ms Lacy?
Tack, kommissarien.
Låt mig få veta.
Snart.
Okej, Mahon, Swann, Murphy,
De Valera, ut med er. Kom igen.
Så, det är du som är spanjoren?
Jag är en irländsk man.
Mick Malone, resten hade hållit stånd längre
om du hade sänt uppbackningen, som lovat.
Som en ledare, så följde jag mitt samvete.
Mitt samvete är rent.
Det borde det inte vara.
Jimmy Mahon.
Det var som fan, va? Han har uppstått från de döda.
Vissa går det inte att ta död på.
Lystring!
-Vår sista kommendant lever fortfarande. -Desmond.
Lediga.
George? George, vänta.
Mrs Butler.
-Har du sett de kvinnliga fångarna? -Ja.
-Elizabeth? -I morse.
Kan du övertyga militären att låta oss få träffa dem?
-Jag har ingen auktoritet över dem. -Stephen då?
Han kan tyvärr inte hjälpa dem.
Kan du inte säga att vi inte tolererar deras handlingar,
och att vi vill säga åt dem att skärpa sig?
General Maxwell skulle säkert gilla det, kanske till och med uppskatta hjälpen.
Jag bönfaller dig, George.
Ta henne.
Mamma.
Elizabeth.
Jag är så ledsen.
Jag är stolt över dig.
Du kämpade för det du tror på.
Inte ens ett djur skulle få ha det såhär.
De tog till och med ifrån mig maten jag tog med mig.
Elizabeth, har de sagt vad de tänker göra med dig?
Männen lär skickas till ett fängelse i England.
England?
Elizabeth, lyssna på mig.
Om du säger att du varit en dåraktig flicka,
så låter de dig komma hem.
Snälla.
Jag är ledsen. Jag kan inte.
Pappa? Jag har ett litet erkännande.
Pappa?
God eftermiddag. Polisen, tack.
-Han bad mig att förlåta honom. -Gjorde du det?
Jag kunde inte.
Vi kan inte alla eftersträva vår Herres medkänsla.
Men han kommer förstå att du tids nog kommer förlåta dig svåger.
Men det kommer jag inte, fader.
Aldrig.
Jag har aldrig haft nåt val.
Jag har blivit tillsagd vad jag ska ha för känslor,
och för en gångs skull var det mitt val.
Och jag gjorde det som kändes rätt.
Och jag kände det som du måste känna varje dag.
Jag hade makt över en man.
Vad för slags makt är det, över en dömd man?
Medkänsla finns i våra hjärtan.
Inte i mitt, fader. Mitt är fullt av hat.
Man kan inte följa hat.
Det är vad som leder till allt vi gått igenom.
Du undanhåller din förlåtelse till en man som ska till att avrättas,
och så ber du mig att ge dig Herrens förlåtelse?
Ja.
Det kan jag inte.
Jag ger dig inte trösten av hans förlåtelse.
Då är inte din Gud bättre än vad jag är.
Det är hjärtat.
-Det verkar vara naturliga skäl. -Ser ni?
Ni hade inte behövt komma, mr Coleman.
Jag ringde för att säga att vi hittade pengarna,
eller det mesta av dem, min far måste ha förlagt dem.
-Han har uppenbarligen inte mått bra. -Han rapporterade stölden.
Som herre över hushållet nu, så drar jag tillbaka rapporten,
och ber om ursäkt för att ha slösat er tid.
Vi letar efter fingeravtryck ändå.
Inget brott har begåtts, kommissarien.
Jag skulle protestera till polischefen. Varsågod.
Åh, Sylvester visar dig ut.
Ja, kom då, det finns inget mer att göra.
De här avrättningarna är avskyvärda, ärkebiskop.
Kyrkan borde säga ifrån.
Premiärministern, mr Asquith, ska besöka Dublin idag.
Jag ska understryka vikten av nåd
-om lagen ska överleva här. -Den engelska lagen?
Tilldelad av en engelsk general,
utan någon erfarenhet eller känslighet för Irland.
Du har väl inte blivit republikan, Mulcahy?
Nej.
Men allmänhetens opinion håller på att ändras, ers nåd.
Alla präster kan känna av det i sina församlingar.
Varje avrättning bringar en ny våg av ilska bland allmänheten.
Men ilskan har inget offentligt utlopp.
Vi borde leda folket, inte ledas av dem.
Kom in.
Jag kontaktade din gamla abbedissa.
Jag har ordnat så att du får åka hem.
-Det här är mitt hem, moster. -Nej, det här är mitt hem.
Och du har vänt upp och ned på det.
Du har något vilt i ditt blod, Frances, precis som din mor.
Jag är inte min mor.
Och precis som hon, så har du fått dåligt umgänge.
Abbedissan har hittat ett jobb som hushållerska åt dig,
en änkeman, en god man, som kan handskas med dig bättre.
Handskas med mig?
Tills du lugnar dig och gör dig av med de här idéerna.
Vad då för idéer?
Att jag får leva som jag vill?
Alla oäkta barn får inte de chanser du har fått, Frances.
Nunnorna tog emot dig när din mor inte ville ha dig.
Hon fick inte behålla mig.
Du kan inte vara kvar här, Frances.
Självmord är den fegaste handling som finns.
Om den här krigsrätten beslutar att jag är skyldig,
så är jag beredd att ta konsekvenserna.
Tror du att vi är så dumma att vi avrättar en man av din rank?
En irländsk parlamentsledamot, vid en tidpunkt som denna?
I så fall, sir, så ber jag att ni ger mig ett hedervärt avsked.
Som sagt, tror du att vi är så dumma?
Du får inget avsked alls, varken hedervärd eller inte.
Den här rätten bedömer att det inte var ett självmordsförsök,
och att den åtalade är frisk nog fysiskt
och psykiskt för att återvända till fronten.
Men, sir...
I så fall, skulle jag vilja återvända till leden.
Om du vill vara en hjälte, löjtnant, varsågod.
Du ska förflyttas till den franska fronten, omedelbart.
Men du får vara en hjälte med din nuvarande rank, löjtnant.
Men du kan lita på
att du inte kommer betungas av några ytterligare utmärkelser.
Ja, sir.
Jag ska till västfronten.
Det här kriget kan inte bara vara nåt vi ber våra pojkar göra åt oss.
Det är vad jag vill göra.
Nåt att vara passionerad över, som du med lagen.
De flesta klienterna har övergett mig.
De här rättegångarna
har förstört det goda rykte jag försökte bygga upp.
Men du försökte upprätthålla lagen.
-Vems lag? -Den brittiska.
Exakt.
Lagen fungerar bara när samhället tror på den.
Jag måste återvända dit den har mera makt,
där jag inte ses som en utlänning i mitt eget land.
Jag har skrivit till min far.
Jag sa att jag återvänder till Belfast och hjälper till med fabriken.
Du borde vara nöjd. Var det inte därför du kom till Dublin?
Åk inte tillbaka.
Kom tillbaka till Belfast med mig.
Jag är ledsen.
Hallå?
Jag såg att du åkte till slottet.
-Spionerar du på mig? -Nej, inte på dig.
Jag träffade Charles.
-Han ska få våra problem att försvinna. -Och hur skulle han göra det?
-Han vill ha mitt barn. -Nej, May.
Han kanske har rätt, Fran.
Vad kan jag ge det för slags liv? Det ruinerar oss båda.
Nej, det är ditt barn.
Jag ska se till att våra problem försvinner.
Alla de här åren jag har gått till hemliga klubbar
har jag hört folk, män, prata om frihet, och jag har aldrig förstått det.
Men när jag var där under påskveckan,
så förstod jag vad det var för första gången.
Att jag inte var oäkta och föräldralös, kvinnan som måste göra som en man sa.
Jag behövde inte kuvas av en överlöjtnant eller en abbedissa,
jag kände mig stor. Jag kände mig tre meter lång, May.
Du dödade nån, eller hur?
Hur tror du att vi förlorade vår frihet?
Tror du engelsmännen snällt övertalade oss?
Det var genom svärd och pilar och kanoner och gevär.
Och var det inte det, så var det utpressning och förräderi.
Precis som din mr Hammond.
Det är det enda sättet att få tillbaka det vi förlorat.
Lord Asquith är alltid välkommen hit.
Jag tvivlar på att bättre mat serveras på självaste parlamentshuset.
Och en Woodbine och allt till råga på allt.
Och du som trodde det var kört för dig, Jimmy Mahon.
En av soldaterna erbjöd mig en halv krona,
för några skivor kött och en öl.
Nu sitter de i vår sits, minsann.
-Tänker du inte äta klart? -Upp med er allihopa.
Ni skeppas ut. Ställ er upp. Skynda på.
Sätt fart!
Jimmy, en av killarna hörde dig säga
att mr De Valera svek dig vid slaget vid Mount Street-bron,
och att han bröt ihop vid Kilmainham?
Ja, de andra vid Bolands Mill sa att han var galen halva veckan.
Han är den enda fältbefälhavaren vid liv och vi borde alla ställa oss bakom honom.
Jag tillhör medborgararmén. Inte mitt befäl.
Vi måste ändå hålla ihop.
Några killar säger att de skjuter de som säger att han var galen,
eller inte låg bakom Mount Street. Jag för det bara vidare.
Mick, har du en tändare?
Okej, gröngölingar, två led, mot mig.
Kom igen. Vänster om.
Snabb marsch.
Mamma?
Det kanske är en välsignelse att han dog,
istället för att se sin värld försvinna.
Din far tyckte att jag skämde bort dig.
För att du var snäll.
-Och generös, njöt av livet, medan han... -Han hade rätt, Harry.
Jag lät dig leva ditt liv utan att lägga mig i eller fördöma dig.
Jag hade hoppats att du skulle finna din egen väg
och bli en ansvarsfull vuxen.
Men det har du inte.
Och nu är du herre i huset.
Du har påtvingats ansvar.
Världen håller på att förändras, Harry.
Det måste du med.
Jag ska ändra på mig.
Jag lovar.
Från och med imorgon.
Kom in.
Jag har tänkt över ditt erbjudande, sir,
om att åka till England för att ta en högre examen,
och jag vill acceptera det.
-Det gläder mig, May. -På några villkor.
Jag vill inte ta emot mrs Hammonds generositet igen.
En annan bostad går nog att ordna.
Och när jag är klar vill jag ges en högre post här i Dublin.
-Jag ska se vad jag kan göra. -Gör det, är du snäll.
Tack, sir.
Det är ju min lilla slinka. Det är många som letar efter dig.
Men jag lyckades föra dem på villovägar.
Jag är faktiskt lite ledsen ikväll, far har dött.
-Mr Butler? -Densamme.
Men innan jag övertar den tunga bördan av hans mantel,
så tänker jag bli dyngrak en sista gång
och jag vill gärna ha sällskap.
Jag har mycket mer av det här.
-Har du sodavatten, bartender? -Ja.
Du röker nu. Värst vad du har blivit vuxen.
Heja de frivilliga.
Här kommer de.
Var tysta.
Tommy sa att de marscherar ner dem med.
De kanske är på båten.
De lär ju knappast sätta oss med kvinnorna.
Du har verkligen åkt dit, Jimmy.
Heja de frivilliga!
Jimmy.
Jimmy!
Heja arbetarrepubliken.
Heja republiken.
Kom igen, damer, ställ er på led. Två och två. Kom igen.
Framåt marsch, damer.
Är det där premiärministern? Jag hörde han var här?
De smugglade in honom till Belfast i hemlighet tidigare.
Folkmassan är arg för att han avrättade de där stackarna.
Det är rebellerna de hejar på.
Det säger du?
-Ja. -Gode Gud.
Tja, heja Lizzy.
Och heja de tuffa irländarna.
Och heja mig med.
Jag har planer för den modiga nya irländska världen.